NETFLIX A AWESOMENESS UVÁDÍ
Vážená přijímací komise,
jmenuji se Brooks Rattigan, ale to neříkám jen vám.
Říkám to celému světu, protože ho chci změnit.
BUDÍK
Tak jako mí hrdinové
Jobs, Jordan
a Musk, kteří změnili pravidla
a s nimi i svět.
Jsou to velikáni, jsou to osobnosti.
Můj táta býval velikán,
jenže teď...
už není.
Samotný člověk ale svět nezmění.
Jobs potřebuje Wattse, Jordan potřebuje Pippena,
Musk potřebuje...
Napadá mě, že Musk se asi na Mars dostane sám.
Já mám Murpha.
Máme tady recenze.
- A? - Někdo napsal:
„Apka totálně na prd. Dík za nic.“
Ale někdo další napsal: „Supr apka.“
Takže asi neutrální.
- Hlavně že nejsou všechny špatný. - Jo.
Jedem dál.
Dále jsem se od svých hrdinů a Murpha naučil pravidlo:
Stále se zlepšujte.
Tímto pravidlem se denně řídím na své pozici...
ambasadora kulinářského umění.
Bez vize se stáváme průměrnými, ale mě zajímá výjimečnost
a zázemí mimořádné univerzi...
Dobře. To stačí.
- Má to ještě pět stran. - Víc než dost.
Dobře.
Co vy na to?
Řekla bych...
že to má spoustu slov.
Takže špatný.
Obnažil jsem duši a podle vás je to špatně.
Ne, neobnažil. Proto je to špatně.
- Můžete to rozvést? - Chceš změnit svět?
Co přesně?
Svět potřebuje změnu. Na tom se snad shodneme.
Píšeš, že chceš dělat velké věci. Jaké?
Chceš měnit pravidla hry.
Jaké hry?
Vážně na mě tlačíte. Bez servítek
a to já oceňuju.
- Chceš na Yale, ano? - Jo, strašně moc.
Známky na to máš.
Díky za poklonu.
Ale oni chtějí víc.
Jestli chceš zaujmout, musíš ten text přepsat.
Nahlédni do svého nitra a odpověz na otázku:
Kdo je Brooks Rattigan?
Chceš se projet, Rattigane?
- Jo, jasně. - Fakt?
Jo?
Ani náhodou.
Tady ho máme.
- Mám tu druhou krabičku. - V pohodě, dám si něco v práci.
Ne, počkej. Nechoď. Už spolu skoro nemluvíme.
Mám pocit, že mluvíme skoro nonstop.
Šel jsi za tou poradkyní? Jak to šlo?
Dobrý. Na Yalu je prej velká konkurence. Věděl jsi to?
Nevybrali jsme UCONN? Děti absolventů tam platí jen za kolej.
- S penězma si nelámej hlavu, tati. - No jasně.
Proč řeším peníze? Výška je zadarmo.
- Já to zvládnu. - Nechápu tě...
- Je to fajn škola. - UCONN je jak holka od vedle,
co jí v posteli a smrdí.
- Patty Munchwrathová? - Patty je fajn,
ale není to Yale.
Yale...
Ta je chytrá,
stylová, ale nepředvádí se.
Má rozhled, mluví několika jazyky, umí kormidlovat loď.
Když tě přijme...
jsi někdo výjimečnej.
Murphe, napíšeš za mě ten průvodní dopis? Bude to myšlenkový cvičení.
Nezájem. Píšu svůj. Lidi píšou svoje vlastní.
Potřebuju inspiraci. Jaký máš téma?
Píšu o svejch problémech s dyslexií.
A píšu to pozpátku.
Geniální.
Chceš slyšet můj?
Jmenuji se Brooks Rattigan.
Dobrý.
Je to syrový.
Upřímný.
Myslím, že mám zajímavej život, jenže nevím, jak...
to vyjádřit.
Napiš o tom, jak od vás odešla máma.
- To je zajímavý. - Bylo by to krátký.
Táta měl problémy s vydavatelem, neustál to,
ujel mu vlak a on se s tím prostě smířil.
Ale ona opustila od tebe.
Spíš opustila tohle město a to jí nevyčítám.
Nic ti není dost dobrý. Celkem mi to imponuje.
...teta se strejdou mě prosí. Nemůžu říct ne.
Je to tvoje příbuzná a chodit se sestřenicí je divný.
Nechodím s ní. Jdu s ní na neformální přípravku v Greenwichi.
Strejda mi navíc platí, takže...
Čau, Rattigane. Italskou bílou bagetu bez rajčat.
Jedna italská pro Itala.
Jsem Švéd.
Jasně, já vím...
žádnej normální Ital by rajčata neodmítl.
To je fakt.
Navíc to načasování je na pytel.
Rodiče Maddison jedou na noc pryč a měli bysme barák pro sebe.
- Je sestřenka kočka? Vzal bych to. - Já ji tam vezmu.
- Co? - Cože?
Cože?
- Vezmu tvou sestřenku ven. - Vážně, bageťáku?
A budeš mít i ty igelitový rukavice? Teta by měla radost.
Je to Greenwich. Obleču se podle toho.
- Proč? Co za to? - Ty peníze, co jsi o nich mluvil.
A vezmu si tvý auto.
- Mý auto si nevezmeš. - Neblbni. Chceš se vzdát šance
strávit celou noc s Maddison, když budou její rodiče pryč?
Máš oblek?
Nemůžu uvěřit, že souhlasil, Murphe. Neskutečný.
- Je to jen auto. - Neumíš ocenit luxusní věci.
Když o tom mluvíme, připomeň mi,
- proč to děláš. - Protože potřebuju prachy.
Kdo ví, možná když změním přístup
a budu večer někdo jiný, zvládnu dopsat ten dopis.
- A kdo budeš? - Záleží, co hledá. Nejspíš to,
co chtějí všechny holky. Rytíře na bílým koni.
Prince z pohádky, co jí podrží dveře a pochválí účes.
Platí ti, že bereš holku na rande.
No a? Michelle Obamové zaplatili za rande Barrackem
- a víme, jak to dopadlo. - Jako fakt?
Nevím, nejsem historik, ale možná je to pravda,
a to se ti snažím říct.
- Dobrý večer, jsem Brooks Rattigan. - Brooksi!
Reece nám o tobě všechno řekl.
Řekl tedy jen jméno, ale to stačí, abych si tě proklepl.
Vím, že jste si mě proklepl. Já si vás taky proklepl.
- Jerry Lieberman. Pojď dál. - Díky.
Ještě si to můžeš rozmyslet.
To byl vtip. Mám rád vtipy.
- Vítej v našem skromném domě. - Jsou trapný.
- Jak vidíš, původní podlahy. - Jdi pryč!
Jerry, z té holky mám vrásky všude. I na vráskách.
- Host je tady, zlato. - Zdravím. Brooks Rattigan.
Lillian Liebermanová.
- Ty boty nechce. - Které boty? Má nějaké boty?
Je zázrak, že s tím souhlasila.
Dobrý večer. Já jsem...
Reeceova čubka?
- Celio! - Klid. On ví, že si dělám srandu.
Že jo, frajere?
Moc ti to sluší, beruško.
Ty boty si nevezmu.
- Hodí se k tomu. - Slyšíš se?
Já myslím, že podpatky jsou zastaralý symbol...
utlačování žen.
Dobrá.
Díky, mami.
Pojďme, ať se můžeme zase vrátit.
Užijte si to.
- Dík za přímluvu. - Patří to k mý práci.
Reece ti půjčil svý auto.
Zoufale se z toho chtěl vyvlíknout, co?
Chtěl jít, ale myslel, že my dva si to užijeme víc.
- Prosím. - To je milý.
Ale dveře si umím otevřít sama. Díky.
Mám zapnout hudbu?
Páni, prémiová služba.
Neříkej, že máš i mentosky a lahve s vodou v přihrádce.
Proboha, máš.
Plní se mi sen randit s řidičem Uberu.
Po 150 metrech odbočte vlevo.
Ne, jeď rovně.
- Podle navigace... - Poslouchej mě, ne roboty.
Přepočítávám. Po 60 metrech odbočte vpravo.
Tady odboč doleva.
Jo, teď zastav...
A jsme tu.
To není tvá střední škola.
No jo, na tom se shodneme.
Fajn, dej si pohov a vyzvedni mě za pár hodin.
Chceš mi říct, že půjdeš radši do...
knihkupectví s kavárnou než tančit?
Ano.
Bože můj, ano. Rozhodně.
- Celio. - Gigolo.
Jmenuju se Brooks.
- Jasný. - Mám tě na starost
a nemůžu tě nechat jít.
Pojďme si to ujasnit.
Nemáš mě na starost, protože Eisenhower už není prezident.
A taky tě platí za to, že seš se mnou.
Jak myslíš, že se cítím? Zkus si to představit.
Udělej, co říkám.
Bez ohledu na peníze si myslím, že si to můžeme užít.
Očividně neznáš moji školu.
Tak jo.
Páni.
Co je?
Máš krásný vlasy.
- Tohle je vaše jídelna? - Kulinářské centrum.
Ale nenech se zmást, jídlo je hnus.
Obdivuju, jak umíš ničit iluze. Máš opravdový nadání.
Proč nikdo netancuje? Tanec je jen pro chudý?
Myslíš, že sem lidi chodí tancovat?
Jdou si udělat fotky na Instagram.
Stejný důvod, proč dnes lidi mají děti.
Tak jo, jdem trsat.
- Ne. - Ano.
No dobře.
O co se snažíš?
Chandlera Binga nebo Napoleona Dynamita?
Rozhodně Binga.
Dobrá volba.
Ne.
- No tak. - Ne.
Zatím.
- Au! - Co je? Jsi v pořádku?
Zvrtla jsem si kvůli tobě kotník.
- Promiň, oslepila mě... disko koule. - To je jedno, jdu si sednout.
- Počkej, pomůžu ti. - Nesahej na mě. Díky.
- Dík. - V pohodě.
- Seš v pohodě, Celio? - Jo, to nic není.
Ale ten víkendovej charitativní maraton za psí cukrovku nezvládnu.
Aha. Vtipný.
Až tady skončíme, pořádám doma malej večírek. Zastavte se.
Jasně, to zní...
- Jenže ona... Možná příště? - To je škoda.
- Jo a já jsem Shelby. - Brooks.
- Těší mě. - Mě taky.
Tak jo.
Co myslíš, Brooksie? Můj kluku,
můj ochránce, moje osudová lásko. Je na čase vypadnout?
- Rád jsem tě poznal. - Nápodobně.
Ahoj.
Mimino v plynový masce?
Street art je veřejná ostuda.
Jak lidi, co běhaj nahý po hřišti.
- Trashbug? - Jo.
Jeho výtvory jsou všude.
Příště určitě udělá Monu Lisu s upíříma zubama.
Vsadím se, že Trashbug je nějakej zazobanej běloch.
- Co říkáš na teplotu? Příjemná? - Seš opravdovej profík.
- Našel ses v tom? - To ne.
Věř mi, jde ti to fakt skvěle.
Nešťastný bohatý holky, co hledají doprovod. Zní to jako byznys.
Myslíš, že jo?
Ne, dělám si srandu. Ale ty to bereš dost vážně, co?
Ale kdybys chtěl, napíšu ti hodnocení na web.
„Celia Liebermanová: Brooks Rattigan mi šlápl na nohu...
ale...
přinesl mi led.“
Vážím si toho, díky.
No tak, počkej. Pomůžu ti.
- To vážně nemusíš. - Počkej, vydrž.
Neměla bys ke dveřím jít sama. Určitě ne s tím kotníkem,
který je najednou zázračně na druhé noze.
No jo. Zázraky se dějou.
Vloupal jsem se do kuchyně, abych ti přinesl led.
- Jsi sadistka. - Mám i horší stránky.
Zmeškal jsem Shelbyin večírek kvůli blbýmu vymyšlenýmu zranění.
Moje vymyšlený zranění nebylo blbý. Bylo strategický a roztomilý.
Měl bys mi poděkovat. Shelbyina party není pro tebe.
Aha. Chudej kluk z Bridgeportu nepatří na party Greenwiche.
Páni. O tohle mi vůbec nešlo.
Známe se pár hodin, vzpomínáš? Nevím, odkud jsi.
Já...
myslela jsem, že není pro tebe, protože...
vypadáš normální.
Kompliment největšího kalibru.
Jste zpátky.
Zmiz.
- Jaký byl tanec? - Šlo to.
- Díky za optání. - Ano.
Vaše dcera je velmi...
Nesnaž se ji definovat. Budeš z toho mít trauma do čtyřiceti.
No, ještě taky ty...
Kořist.
Ano.
Vezmi si všechno.
- Opravdu? Je to dost peněz. - Jo.
Vydržel jsi o tři hodiny víc, než jsme čekali.
Zasloužíš si každý cent.
Zvenku vypadá dobře.
Pár šmouh, ale jinak...
nic vážnýho.
Nechápu to. Jsme ze stejný školy. Vaši nejsou bohatí.
- Kdes na něj vzal? - Kámo...
Některý otázky jsou tabu, chlape.
- Jasný, promiň. - Dělám si srandu, kámo.
Klídek.
Upřímně je to o nasazení.
Jen o nasazení.
Je to klasický quid pro quo.
Já budu mít apku a peníze na Yale a ty si procvičíš kódování.
- Zatím tě nevzali. - Zatím.
Přinejhorším vezmu ty peníze,
koupím si podíl v tomhle luxusním zařízení
a splním si svůj osmý největší sen: budu majitel fastfoodu.
- Co přesně potřebuješ? - Přemýšlel jsem a myslím,
že rande by si měl navrhnout uživatel.
Vyberou si moji osobnost a zájmy.
Mluvím, nebo naslouchám? Vtipnej, nebo vážnej?
Budu takovej, jakýho chtějí. Jejich splněný sen.
Kdyby to klaplo, vypadalo by to dobře na mojí přihlášce.
Takže do toho jdeš?
Jo!
- Miluju tě, Murphe. - Kolik je hodin?
Celozrnná s tuňákem. Slyšels zvonek?
Přivezli sýr. Zajdi to zkontrolovat.
- Nic jsem neslyšel. - Já jo. Běž.
- Fakt jsem to slyšel. Jdi. - Kam mě tlačíš?
Ahoj.
Celozrnnou s tuňákem, prosím.
Jasně že jo.
Hotovo?
Zkoušel jsi někdy programovat apku v objektovým céčku?
Naštěstí jsem mohl vzít část kódu z jinýho projektu.
ČEKEJTE – DOKONČENO
Hotovo?
Je to hotový.
ZÁSKOK
Murphe, tohle je... Dokonalý.
Má funkce jako GrubHub, ale místo objednání pad thai
objednávají tebe.
A mám ještě jednu apku, která sleduje tvůj postup.
Čím víc vyděláš, tím blíž bude postava k cíli.
Jmenuje se MůjPostup.
MůjPostup.
Malej Brooks vypadá tak nevinně.
Jo, ale to je minulost. Teď seš štětka.
- Co? Já nejsem... - A já tvůj pasák.
- Technopasák, ale furt pasák. - Ne.
Mladej gay pasák v mikině ze sekáče. Vysněnej život.
- Nebudu s nima spát... - Jo, protože to bysme šli do basy
a basa a Yale jsou dvě různý věci... hrozně odlišný.
- Třeba tě vyplatí tví noví bohatí kámoši. - Murphe, nemám žádný nový kámoše.
A navíc nabízím služby jako doprovod.
To je jedno. Co uděláme teď?
Co uděláš, když chceš uvést novej produkt?
Začneš o něm psát na Redditu, dokud se neuchytí.
Co je Reddit?
- Co se děje? - Snídaně pro dva.
Proč?
Protože rodiny snídají společně. I ty malé.
Příští rok budeš na vysoké a rodina bude mít jednoho člena.
Teď si dáme palačinky.
Palačinky.
Díky.
Co se děje?
Tak ses tvářil, když ti máma dovolila motorku.
- Promiň, nemůžu si pomoct. - Tohle bylo ve schránce a já to otevřel.
Vzali tě na UCONN.
Myslíš, že je to proto, že tam učím.
Učíš tam dvakrát za měsíc doplňkový kurz. Nemyslím, že to souvisí...
Promiň, já jen...
Nemakám tři a půl roku proto, abych šel na veřejnou výšku.
Musím do práce.
Nějak jsi mi dokázal zkazit chuť na palačinky.
To je výkon.
Vážená přijímací komise,
jmenuji se Brooks...
Rattigan z klanu Rattiganových...
SHÁNÍM DOPROVOD DO GALERIE PŘIJMOUT – ODMÍTNOUT
Murphe, princi z Connecticutu, králi Redditu!
PŘIJMOUT
Hnutí abstraktních expresionistů vděčí za svou popularitu Jacksonu Pollockovi.
Jeho vliv je tu nepřehlédnutelný.
POLLOCK EXPRESIONISTA
TENISOVÝ TURNAJ PÁRŮ PŘIJMOUT – ODMÍTNOUT
Porážka, Bille a Claire!
PŘÍPRAVA NA RANDE – PŘIJMOUT
No jo, sporty. Zajímavé, že jich je tolik.
Některé s balonem, jiné bez.
A s pukem. Některé s pukem.
Vůbec mi to nejde. Na opravdové rande asi nikdy nepůjdu.
Ne, zvládáš to dobře.
SOUTĚŽ KOSTÝMŮ PŘIJMOUT – ODMÍTNOUT
Je to malý krok pro člověka.
Mluv, o čem chceš. Ne o tom, co myslíš, že zajímá mě.
- Dobře, to dává smysl. - Takže o čem chceš mluvit?
Dnes ráno jsem viděla velkého chlapa venčit maličkého psa.
Proboha...
- Takový situace miluju. - Já taky.
TANCOVÁNÍ SALSY – PŘIJMOUT
RODEO!!! PŘIJMOUT – ODMÍTNOUT
OSMDESÁTKOVÁ PÁRTY – PŘIJMOUT
Nazdárek.
Hola.
Čau.
MŮJPOSTUP
- Brooks. - Omluvy mi nejdou,
ale dlužím ti to. Seš gentleman, je s tebou sranda a byla to tvá práce.
Byls ale taky nafoukanej, takže to bude poloviční omluva, ne kompletní.
Napůl se omlouvám. Jsme cool?
Promiň, s kým mluvím?
Promiň, tady Celia. Takže přijímáš poloviční omluvu?
Napůl odpuštěno, ale plný obdiv za snahu.
Super,
- protože potřebuju tvý služby. - Do čeho tě máma nutí tentokrát?
Ples debutantek? Zmrzlinový večírek? Nech mě hádat.
Koňská dražba?
Dobrý, to bylo dost přesný. Líbí se mi jeden kluk. Franklin.
Moment, Celio... Jsi zamilovaná?
- To tě tak překvapuje? - Jo, proto slyšíš překvapení v mým hlase.
Jsem trochu divná. Nejsem míň lidská. Vlastně jsem lidštější.
- U Shelby je dnes večer party a... - Ano.
Ano, rozhodně. Stokrát ano.
- Kroť se, kovboji. - Chci říct...
No...
moc se mi tam nechce.
Prostě mě napadlo, že tam přijdeme jako pár,
aby Franklin trochu žárlil, a Shelby si tě možná všimne.
- Vyzvedni mě v sedm. - Domluveno.
A Celio, až budeš příště vyžadovat mé služby,
- můžeš použít moji apku? - Děláš si srandu.
Kdepak... nedělám.
Kam se hrabou mentosky a lahve s vodou.
- To je kompletní asistenční služba. - Ano, madam.
Dobře, takže který Brooks Rattigan byl zatím nejdivnější?
Měl jsem rande, kdy jsem jen seděl na pohovce
a čtyři hodiny poslouchal holku mluvit. A směl jsem říkat jen:
„Ano,“ „Souhlasím,“ a „Líp to bych to neřekl.“
- To je perfektní rande. - Líp bych to neřekl.
Ahoj, děkuju. Jen pár věcí: převodovka trochu drhne
a okýnko spolujezdce nejde dovřít, takže bacha.
A v sedadle je uvolněná pružina, takže se neopírej.
Kdo tu žije? Bruce Wayne?
Shelbyin táta je v podstatě Batman,
kdyby Wayne byl slizkej finančník s pochybným chápáním zákonů.
- Přišli jste. - Ahoj.
- Máš to tu skvělý. - Děkuju.
Kam se hrabe můj třípokojovej dům s výhledem na sámošku.
Dělá si srandu. Brooks je z Darienu.
Neříkej. Tam to miluju. Je tam nádherně.
Tahle čtvrť vypadá proti tomu jako slum.
Omluvíte mě na vteřinku?
Vypadá to, že nám tu pobíhá pes.
- Nikam nechoďte. - Nechceme se ztratit.
Tati.
Darien? Vážně?
Snažíme se udělat dojem na Shelby Paceovou.
Všechno, nebo nic, kámo.
- Proboha, to je Franklin. Mizíme. - Počkej! Proto tu přece jsme.
Nečekala jsem, že ho uvidím tak brzo.
Myslela jsem, že budu mít čas, abych se rozkoukala.
Žádnou paniku. Kterej to je?
- Žlutá košile? - Jo. Nebuď tak nápadnej.
- Je pěknej. - Nech toho.
Předstírej, že si povídáme.
Mohli bysme si i povídat doopravdy. To by nebylo tak divný.
Jasně, jak chceš. Začni.
Kam plánuješ jít na vysokou?
- Univerzita Michigan. - Nejdeš na Ivy League?
- Nezapsali tě po narození? - Prosím tě. Vidíš to?
Nulový zájem. Ivy League je mi u prdele.
No, mně teda u prdele není.
Jestli s ním chceš mluvit, prostě za ním běž.
Vím, makám na tom.
- Tohle je trapný. Jdeme. - Přestaň!
Zhoršuješ to, protože děláš scénu.
- Jsi surovec. - Mám i horší stránky.
Vidíš tu kolekci? Do muziky je zblázněná. Pořád mele o kapelách.
Kapelách, co neznám, takže jsou dobrý, co? Žádnej mainstream, spíš progresivní.
Řekni mu o nich.
Mám ráda hudbu...
- a nahrávky. - Já taky.
Správnej poslech jedině z vinylu, že jo?
Jasně, to říkám pořád.
Poslouchání hudby jedině na rozteklejch a lisovanejch vinylovejch deskách.
Jsou lidi našeho věku, co vinyl nikdy neposlouchali.
Nevědí, o co přicházejí...
nebo hůř...
možná to vědí.
Tvá holka mluví s Franklinem Volleyem?
Digitál je komprimovanej.
Je jak mraženej džus místo čerstvě vymačkanýho.
Jo, to nevadí, důvěřujeme si. Nejsem žárlivej.
- Příjemná změna. - Snažím se bejt příjemnej.
- Seš vtipnej. - Já?
Málo kluků chápe, že můžou bejt bohatý i vtipný.
No jasně. Jsem toho živým důkazem.
Ahoj.
Mají oddělenej mrazák na zmrzlinu. Byl jsem v kuchyni sám a zatleskal jsem.
Máme Boom Chocolottu...
- a obyčejnou vanilku. - Díky.
- Vážně? - No tak.
Neurážej vanilku, jo?
Vypadá trochu nudná, to jo,
ale je v ní spousta jemný chuti.
Trochu jako ty.
- Páni, takže jsem vanilka. - Jo.
Vždycky mi dokážeš polichotit a zároveň mě urazit.
Dědičnej dar z máminy strany.
Kde je Franklin?
Kdo ví. Teď ho vidět nepotřebuju.
- Cože? - Máme ale rande.
- Franklin tě pozval ven? Super. - Ne, to já ho pozvala,
protože vládnu svýmu vesmíru. A jo, je to super.
To nám mimochodem dává solidní důvod k rozchodu.
- Takhle to je. Našla sis novýho. - Jsem nestálá, bejby.
Za pár týdnů bude velkej narozeninovej večírek.
Budou tam všichni, i tvá milá Shelby.
Ten rozchod musí bejt veřejnej. Hodně veřejnej.
Představ si, že bych chodil se Shelby a vzali mě na Yale. Splněný sny.
Sakra, lituju tě.
Svoji spokojenost stavíš na externích faktorech.
Čekáš uznání od lidí, ale neuznáváš sám sebe.
Co by se mohlo pokazit?
Neděláš přesně to samý s Franklinem?
- Jen žárlíš. - Na co?
Na mý spojení s Franklinem.
- Je víc intelektuální. - Jo?
Určitě tě nezajímá proto, že je pěknej.
Jeho mozek je pěknej, jasný?
Úplně vidím jeho krásnou přední polokouli.
- Nechutný. - Jo, neúmyslně nechutný.
Fajn, líbí se mi kvůli svý hlavě
a na tý hlavě je shodou náhod krásná tvář.
- Tak vidíš. Jsme povrchní teenageři. - Vypadá to tak.
- Dost sladká. - Jo.
- Můžu ochutnat? - Tak na to zapomeň!
Třeba ti pomůžu. Táta se zná s prezidentem.
- Který země? - Yalu.
Už dlouho spolu hrajou poker a táta už deset let prohrává pro případ,
že bych tam chtěla. Jenže nechci a to je trochu nepříjemný.
Všichni bohatí se znají a já neznám ani svýho holiče.
- Chceš pomoct, nebo ne? - Jo. Stokrát jo.
Nic neslibuju, ale zeptám se.
Cože? Myslíš to vážně? Páni. Díky. Na víc se nezmůžu...
- páni. - Zkrátka umím ohromit.
Kámo, dám ti za to auto 50 dolarů.
- Přijde ti to srandovní? - Jo.
- Nazdar. - Ahoj.
Seš oháknutej.
No jo, kvůli Yalu pracuju na svým stylu.
Poslední dobou jsi večer často pryč.
Život teenagera. Školní projekty, tancování, 24hodinový party.
Chápu.
Myslíš, že bys mohl občas uklidit? Je to tu trochu...
zanedbaný.
- Dám se do toho. - Pomůžu ti, jestli chceš.
Byl bych rád.
Vlastně jsi mi už pomohl.
Požádal jsem o grant na svou sbírku povídek,
protože jsi na mě byl tak neskutečně hnusnej.
Díky, že jsi nápomocný...
sráč.
Rádo se stalo.
- Dobrou, tati. - Dobrou.
Malej Brooks má za sebou skoro třetinu cesty k cíli.
Když to tak půjde dál, do léta jsem na malým Yalu.
To mám radost, kámo.
Co je? Co se...
Jsi nějak odtažitý.
Prostě... Asi jsem.
Obvykle máme o čem mluvit, protože trávíme čas spolu.
Tak to bývalo, ale už spolu nejsme, takže jsme odtažití.
To nevadí. Odcizíme se, až půjdeme na výšku,
takže proč nezačít už teď?
Poslouchej... mám nápad.
Dnes a zítra mám plno, ale v sobotu mám volno
a nebudu si nic brát, když se mnou zajdeš k Tinovi.
Beru.
A pak třeba ta úniková místnost se zombies.
- To zní super. - Dobře.
- Ahoj. - Čau.
- Dám... - Celozrnnou s tuňákem.
Jo.
- Díky. - Jmenuju se Murph.
Jo a ještě tohle.
Pamatuju si, že obvykle chodíš touhle dobou.
Platí nám dolar nad minimální mzdu, takže poskytujeme špičkovej servis.
Tak jo. Díky, Murphe.
- Co je? - Červenal ses.
Kdo to je? Povídej.
Kámo, makám ve White Castlu. Víš, jak to myslím?
Vidím krásný miciny každej den,
taťko, a při vší úctě ti musím říct,
že tvá dcera je jedna z nejkrásnějších micin, co znám.
A to jsem byl na přehlídce koček ve Westminsteru.
Tak jo, musím na chlapečky. Bude to lejno jak noha.
- Kde máš hajzlík, taťko? - Na chodbě vlevo.
Miluju tě, kotě.
Ahoj Celio.
Jak to jde, vanilko? Co děláš?
Předstírám před rodinou holky, že jsem blb,
aby si víc vážili jejího skutečnýho kluka.
Rodiče to mají těžký. Co děláš zítra brzo odpoledne?
Pro nejlepší zákaznici si udělám volno. Proč?
Dohodla jsem ti rozhovor s vedoucím přijímací komise na Yalu.
Celio, nevím, co říct.
- Tak to zkus. - Celio Liebermanová,
díky tobě kytky kvetou, díky tobě jsou na stromech listy,
jsi bohyně.
- Naprostá pravda. - Kdy tě mám vyzvednout?
Nevyzvedávej. Tvůj den, moje pravidla. Vyzvednu tě já v jednu.
Pošlu ti adresu.
Měj se.
Lidi, bylo to lejno jak kláda.
Kde máte zvon?
Co je? Chci vypadat chytře. Je to moc?
Vypadáš, jako by na tebe někdo navlíkl celou pánskou kolekci C&A.
Díky. A co mám dělat?
Oblečení nerozumím. Je nepodstatné a zároveň důležité.
Sundej brýle. Dej je sem. To je lepší.
Potřebuješ svetr? Odpovím si sama. Ne.
- Líbí se mi. - Jen tobě.
- Intelektuálové nosí svetry. - Ty na to nevypadáš.
Dělej, proboha.
Víš, co ale potřebuješ? Manikúru. Ale to je bitva na jindy, kámo.
Koho by napadlo, že Celia Liebermanová dokáže tak utěšit?
Pod nánosem zoufalství a sarkasmu se skrývá lidská bytost.
Děkuju.
Rádo se stalo.
Uklidni se. Prostě buď sám sebou.
A nemyslím tu otravnou, úzkostlivou verzi. Buď ta lepší verze.
Jen za poslední tři dny jsem byl astronaut, kovboj a blb.
Nevím, která verze mám být zrovna teď.
Pan Rattigan.
Vedoucí vás očekává.
Zdravím.
- Hej! - Jo?
Ty to dáš.
Anebo... možná ne.
Těší mě, pane Rattigane.
- Posaďte se. - Díky.
- Povězte mi o sobě. - Rád.
Co o člověku řekne víc než čísla?
V prvním srovnávacím testu jsem měl 1 510.
Nepovedla se mi matika. Sedl jsem si na to, vynechal večírky,
a napodruhé jsem to vytáhl na 1 570 bodů.
To je škoda.
Prosím?
Že jste vynechal večírky. Je na nich zábava.
Je důležité užívat si život, hlavně ve vašem věku.
Promiňte, ale rodiče a učitelé to tak nevidí.
To je pravda, ano.
Pane Rattigane, z akademického hlediska jste ideální uchazeč na Yale.
- Díky, pane. To mě těší. - Ale chci se o vás něco dozvědět.
- Povězte mi o sobě a svých zálibách. - Jistě. Učím se francouzsky,
- jsem ve spolku premiantů a... - Ne.
Nemyslím věci, které děláte, protože vypadají dobře na přihlášce.
Jaké máte zájmy mimo školu?
- Mimo školu? - Příklad: včera tady byl kluk,
který chová mikroby požírající odpad.
Strašně zajímavé.
Já... nechovám mikroby požírající odpad.
Nechovám žádné mikroby, ale mám jiné záliby...
a koníčky. Strašně moc.
Mám jednu věc...
- ale je to hloupost. - Povídejte. Co to je?
Poslední dobou hodně dělám...
včelaření.
Já...
Promiňte, říkal jste včelaření?
Jo.
Jo, jsem amatérský včelař.
- Vím, zní to hloupě. - Ne, mně to nezní hloupě.
Také trochu včelařím.
- Vážně? - Ano.
Páni, svět je malý.
- Jaká máte plemena? - Dřív to byly ruské včely,
jenže se rojily tak nějak...
Nepředvídatelně.
Přesně tak. Takže teď chovám jen Buckfast.
- Nasbírají toho daleko víc. - Ano.
A o jejich odolnosti proti roztočům ani nemluvím.
Odolnost proti roztočům.
Až přihlášku vyplníte, přineste mi ji osobně, ano?
- Sekretářce ne. - Ano.
- A říkejte mi Delberte. - Jo.
A nezapomeňte přinést sklenici medu.
Pokud ji přinesete taky. Uděláme si ochutnávku medu.
Ochutnávku medu. Skvělé.
- Rád jsem vás poznal, pane Rattigane. - Nápodobně, Delberte.
Děkuju, žes to domluvila. Šlo to ještě líp, než jsem čekal.
Za málo, jen mám...
jednu otázečku.
Jaká ochutnávka medu?
Přijde ti to divný?
- Děláš si srandu? - Jen jsem si ho předem proklepl.
Tak moment. Kde je rozdíl mezi pár fakty o včelaření
a zástupnejma schůzkama, na který chodím?
Víš, že nejsem umělecký historik ani blb?
To nevím, protože tohle je úplně jiný.
Ty holky ti za lhaní platí. Tady jsi lhal za sebe.
Je to jen o nasazení, holka. Nic víc.
Proboha, tohle už nikdy neříkej.
Znělo to líp, když to říkal Reece.
Můj bratranec Reece? Co ten ví o nasazení?
Tak dostal to BMW.
Reece to auto dostal, protože se jeho táta spustil
s trenérkou tenisu svojí sestry. A máma to ví,
takže začala spát s chlapem, co prodává BMW.
Proto má BMW.
- Takže žádný nasazení? - Ne.
Takže podle tebe má Reece zbrusu nový BMW i8, protože...
má otřesný rodiče?
Jo. Možná si líp vybírej svý vzory.
- A co Shelby a Franklin? - Co jako?
Ty o vinylu víš prd a já rozhodně nejsem z Darienu.
Jsou to lži, který jsme si vymysleli, abysme dostali, co chceme.
Utíkáš. Skvělý. To dělají lidi, co mají pravdu,
určitě ne pokrytci.
Mluv dál a ublížím ti.
- Možná máš pravdu. - V čem? Bylo toho víc.
Možná jsem pokrytec.
Naši říkají, že nosím kanady
a hraju si na tvrďačku,
abych lidi odehnala, protože...
se bojím ostatním ukázat, kdo doopravdy jsem.
Proboha, kdyby mě teď někdo slyšel.
- Vždyť víš, jak to myslím. - Budeš v pohodě.
Jsi Celia Liebermanová.
Divnost a sebedůvěra se v životě nevylučují.
Tys prostě zvládla obojí.
- Myslíš to vážně? - Ano.
- Děkuju. - Rádo se stalo.
Brooksův barák je naproti přes ulici.
A u schránky stojí obrovská kartonová krabice.
A je na ní tak 20 známek a nahoře jen jedno slovo:
Idaho.
A pošťák ji zvedl a ta krabice se roztrhla
a vypadl z ní malý šestiletý Brooks
a rozplácl se na chodníku.
A já to naproti schovanej sleduju
- a směju se jak pomatenej. - A cos udělal?
Napadlo mě jenom říct: „Dobrý den, pane pošťáku.“
A vzal jsem si batoh a šel domů.
Nemůžu uvěřit, že ses chtěl poslat do Idaha.
Díky, zatáhnu to.
- Děkuju. - V pohodě.
- Slušňáku. - Frajere.
Ale proč zrovna Idaho?
Žije tam jeho máma.
Vzala si bohatýho pediatra
nebo bohatýho plastickýho chirurga nebo chirurga-pediatra.
Mají spolu dvě děcka.
Brooksovi a jeho tátovi posílají vánoční pohledy s obrázkem svý rodiny.
Podle mě je to naprosto příšerný.
Měj se, Tino.
- Celozrnný s tuňákem? - Kéž by.
- Celozrnný s tuňákem? - To je jedno.
Murph se trochu zakoukal do jednoho z našich zákazníků.
- Jméno neznáme. To je jeho objednávka. - Už týden nepřišel.
Asi ho vyděsila ta předpřipravená bageta.
Předpřipravená bageta?
- To je milý. - Dobře to dopadne.
Zas přijde, a když ne... tak co?
Jednoho dne najdeš tu pravou bagetu, kámo.
Větší blbost jsem neslyšela.
- Ale oba se smějete, nebo ne? - Dej si odchod.
- Aspoň někoho můj milostný život baví. - Jo.
Dobrá, sbohem. Užij si rande.
Připravenej... na zombies?
Já jo. Ale tobě se moc nechce.
To nic, jen mi před chvílí přišel požadavek...
- Ber ho. - Cože? Jako vážně?
Vážně.
Dobře, děkuju. Seš kámoš.
- Ráda jsem tě poznala. - Já tebe taky.
- Cos říkala? - Bylo to...
- Musíš mít obří pojistku. - Jo.
Napadla mě jedna věc. Má pro mě mistr na dnešek nějakou radu?
- Jo, mám. - Dobře.
Netancuj.
- To je urážka. Vystup si. - Chtěl jsem jen pomoct.
Víš, dnešek byl příšernej...
ale pak už ne.
Souhlas.
Udělej pro mě něco. Bav se. Určitě ho okouzlíš.
Anebo možná ne.
Vystup si.
- Odjíždím. - Dobře.
- Hned! - Už jdu. Měj se.
Co se týká kávy,
tajemství je v umletí.
Musí být přesné, jinak voda jen proteče a budeš mít slabej nápoj.
- Páni, o kávě toho víš hodně. - Filtrovaná káva je umění.
Není to jak ta průmyslová břečka, co máš ty.
To nevím, ta průmyslová břečka mi celkem chutná.
Omlouvám se.
Nechci tě urazit. Když jsem nervózní, kecám.
Počkej, ty jsi nervózní?
- Jasně že jo. - Proč?
Nevím, jestli jsme na rande, protože máš kluka.
Brooks není...
Je to můj kluk je to mezi náma vážný.
Strašně vážný, ale máme...
takovej ten pokročilej moderní vztah.
- Nepatříme nikomu. - Sledoval jsem dokument o hovniválech.
Druha si vybírají podle pohybu křídel potenciálních partnerů.
Když se pohybují stejným způsobem, ví, že partnera našli
Ty a Brooks se pohybujete stejně. Jako dva roztomilí hovniválové.
No...
Nejsme ale brouci, co žerou hovna.
Vlastně se chceme brzo rozejít.
- Velice brzo. - Dobře.
To mi dodalo kuráž.
- Nepovídej. - Jo.
Takže tě zajímá vinyl...
a zjevně tě zajímá i káva. Takže co dál tě zajímá?
Baví mě spousta věcí, hlavně moje umění.
Super, umění mám ráda.
- Jaký médium? - Ulice.
- Ne. - Vlastně si říkám,
žes asi ve městě viděla moje výtvory.
Cože?
- Jsem... - Neříkej to.
Jsem Trashbug.
Řekl jsi to. Řekl jsi, kdo jsi.
- Znáš moje dílo? - Jo jo.
Víš, jak jsem udělal to děcko v plynový masce
- a staříka v plynový masce? - Vím.
Právě teď dělám na něčem daleko lepším.
Kočka v plynový masce.
Narážka na sebe a Dr. Seusse, protože kočky nenosí čepice.
To je...
velice kreativní nápad.
Kámo, sobota byla šílená. Jen nevím, v jakým slova smyslu.
Středoškolský večírky jsou síla, ale kancelářskejm se nevyrovnaj.
Viděl jsem chlapa šňupnout lajnu toneru.
Dík ještě jednou, žes mě pustil.
Tohle skvěle vystihuje naše přátelství.
Jsem rybář a táhnu tě proti tvý vůli do záhuby.
Tak jsem to nemyslel. Co tvůj večer?
Byl jsem sám, takže mě přidali ke skupince opilejch Němců.
Vůbec neuměli anglicky, takže jsem nedělal žádný hádanky.
Navíc mě po deseti minutách dostala zombie.
- Kousla tě zombie? - Ne.
Kousl mě jeden Němec.
Není to srandovní, promiň. Já jen...
Je to trochu srandovní, když to tak vezmeš.
Ale jen když...
- Je to sranda. No tak. - Jdu do třídy.
Murphe.
Murphe!
- Ahoj. - Ty mlč. Mluvit budu já.
- Prosím? - Věřil jsem ti,
Celio, a ty sis mou důvěrou vytřela zadek.
- Co se to děje, kruci? - Příprava na představení.
- Nebo jsi zapomněla? - No jo, náš rozchod.
Shelby a Franklin tam rozhodně musí být, až se to stane. Až se rozejdeme.
budou nás chtít utěšit.
Sakra, zapomněl jsem se zeptat na tvý rande.
No...
byl to...
- začátek něčeho úžasného. - Musím říct,
že ti to moc přeju.
A já si to přeju...
taky.
- Jupí. - Dobře.
Tak se měj.
Jo, tak zatím.
Nevím.
Co nevíš?
Nevypadá to jako já.
Vypadáš skvěle.
- Čau. - Ahoj.
- Připravená? - Jo.
Vražedně oháknutá.
- Super. - Připravená zabít naši falešnou lásku.
Fajn, to je dobře.
Těsný šaty.
- Vysoký podpatky. - Skvělý.
Živá krajta okolo krku.
Promiň, snažím se vymyslet, co večer řeknu.
Píšeš rozchodovej scénář?
Ne scénář, spíš seznam s odrážkami.
Páni.
Vypadáš úžasně, Celio.
Dík.
A kde je ten had?
- Máme plán? - Jo.
Napadlo mě tohle:
ty půjdeš první.
Porozhlídneš se, pozdravíš pár lidí.
Pak, přesně v osm, se začneš bavit s Franklinem.
Bude to vypadat líp, když vás přistihnu.
Cokoli může mít plynovou masku a lidi to osloví.
Třeba Thomas Jefferson, pan Rogers... papež.
Papež...
Geniální. To si musím zapsat.
Znáš ten příběh o chlapovi, co tlačí kámen do kopce?
A kámen se vždycky skutálí zpátky dolů a on musí začít znova.
Takový jsou rozhovory s tebou.
Děkuju.
Takže jsem jak Sisyfos?
Proboha!
Jsi tady s ním? To máš pořádnou kuráž.
Tak jo.
- O čem to mluvíš? - To moc dobře víš.
- Vím o vaší schůzce. - Bylo to jen kafe.
Jak říká George Costanza: „Káva není káva.
Káva je sex.“
Káva je lepší než sex,
zvlášť vzácná odrůda Kopi Luwak.
Myslíš, že jsi lepší než já, Celio.
Lepší než všichni ostatní, ale já znám pravdu. Jsi pokrytec.
Jsi falešná.
- Počkej. - Chodíš v kanadách
a chováš se tvrdě, ale je to jen na oko.
- Je to jen hra. - Brooksi, nech toho.
Obranný mechanismus. Ubohý pokus, jak lidi odstrčit.
Bojíš se, že když si lidi pustíš k tělu, poznají pravdu.
Že Celia Liebermanová je nudná.
Chceš mě odstrčit? Tak prosím, protože jsme skončili.
Skončili jsme a...
Co tenhle obranný mechanismus?
Já ty boty nesnáším.
Celio.
Celio! Můj hovniválku!
SKVĚLEJ VÝKON. VYPADALO TO SKORO JAKO DOOPRAVDY. DOBRÁ PRÁCE!
Brooksi.
- Jak se cítíš? - V pohodě.
Fyzicky v pohodě, ale citově...
na dně.
Nerada to říkám, ale trochu jsem to čekala.
- U mě na večírku se k sobě dost měli. - Jo, občas jsem nevšímavej.
Díky, žes mě v tom vymáchala.
Takže...
- mám otázku. - Ano, odpověď je ano.
Půjdeš se mnou na ples?
Mám odpovědět, nebo cítíš, jak mi buší srdce? Ano.
Počkej, máte další ples? Kolik plesů vaše škola má?
Potřebujeme peníze na nové stáje.
Neuvěříš, co se stalo, Murphe. Shelby mě políbila.
Skvělý, kámo. Věděl jsem, že to dokážeš.
A kdo je Shelby?
Toby? Kde je Murph?
- Prohodil si směny. - Je nemocný?
Ne, není to jen na dnešek. Je to do konce roku.
- Říkal proč? - Ne.
Počkej... vlastně jo. Říkal, že seš sobeckej idiot
a myslíš jen na sebe.
Ale to s tou výměnou směn asi nesouvisí, ne?
Určitě si říkáš, že je to zoufalé...
procházka se starou ženskou.
To ne, vlastně jsem to asi potřeboval.
Domluvila to vnučka. Já aplikacím nerozumím,
pokud to není ta aplikace v Outback Steakhousu...
ta je dobrá.
Tohle jsme s manželem dělali každý den posledních 20 let.
- Zemřel v červnu. - To mě mrzí.
Oliver.
Tak se jmenoval.
Byl ošklivý jak noc.
Měl divný obličej.
Správná velikost tváře, ale špatná velikost hlavy.
Starý zmuchlanec,
tak jsem mu říkala.
To je milý.
Bylo mi jedno, jak vypadá.
Uměl mě rozesmát a byla jsem s ním ráda.
Víš, jak poznáš, když jste si s někým souzení?
- Povídejte. - Jednoduše.
Sedněte si a povídejte si.
Když s některými lidmi mluvíš, je to jak poslech vážné hudby
na rádiu bez antény.
Otáčíš knoflíkem tam a zpátky,
ale slyšíš jen šum.
Když ale k někomu patříš,
když je to opravdu ten pravý...
Stačí posadit se,
začít mluvit...
a rozezní se Beethovenova sonáta.
VŠECHNO V POHODĚ?
VANILKA: VŠECHNO V POHODĚ?
Co ten ples, Cel? Je to zítra večer.
Máš podíl z prodeje lístků nebo co?
- Jdeš, že jo? - Ano, jdu.
- S kým. - S nikým.
Nejdu s nikým.
A co Brooks?
Myslel jsem, že jste dvojka, jak vy mladí říkáte.
Ne, tati. Nechci jít s nikým.
Ani s Brooksem, ani s Franklinem. S nikým.
- Jasný? - Zlato...
Poslouchej mě, mami.
Mám celej život na to, abych řešila vztahy a schůzky.
Jestli mě má rád a co znamená ta zpráva.
- A další sračky. - Celio.
Proč se čeká, že zrovna na střední musí být člověk ve všem dobrej?
Chci prostě bejt sama sebou.
A jsem na to hrdá.
Chtěla jsem, aby sis střední užila víc než já.
Jdeme na to.
- Skupinové obejmutí. - To nemusíme.
- Obejmutí. - Prosím.
- Jo. - Musíme? Dost.
Ty jo. Vypadáš neskutečně.
Díky.
Chtělo to jen tři stylisty, dva kadeřníky, kosmetičku,
zeštíhlující biozábal, dvě hodiny pilatesu a pět kilo hydratačního krému.
Já se jen osprchoval.
Počkej. Gentlemani nevymřeli.
- Prosím. - Díky.
Není zač.
Co je to za smrad?
Na tuňáka crudo čekáme už 10 minut.
Jo, trvá jim to.
Takže Shelby, co plánuješ po střední?
Nevím, je to těžký. Nechci si rozplánovat celej život.
- Jasně, to nikdo. - Přesně.
Ale na podzim jdu na Columbii,
budu studovat ekonomický management se zaměřením na finance,
a pak v létě praxe u táty v zajišťovacím fondu.
Pak na magistra na Harvard Business School.
Až dostuduju, seženu peníze
a otevřu si vlastní kapitálovou firmu.
Ale potom... Kdo ví?
- No jo, měla by sis to ujasnit, co? - Jo, přesně.
Jo.
A co ty?
- Já? - Jo.
Hlásím se na Yale...
a potom...
Pořád se jen stresuju z přihlášky,
ale vlastně nevím, co pak, když mě vezmou.
- Vážně? - Jo.
Ale je mi 18.
Mám ještě čas, abych si ujasnil, kdo jsem a co chci a...
Rozumíš mi?
Ne.
- A sakra. - Co?
Tvoje bývalá.
Je ti to blbý? Mně osobně to vůbec nevadí,
- ale tobě? - Ne, to nic.
Páni, tancuje strašně.
Jo, je příšerná.
Půjdeme ke stolu?
- Jo, jasně. - Brooksi?
- Jsi to ty. - Ahoj Leo, co ty tady?
Chodím sem. Chtěla jsem ti poděkovat,
vážně jsi mi pomohl. Nebýt tvých služeb, nezačala bych chodit s Larrym.
- Jsem Larry. - Těší mě, Larry.
Půjdeme si sednout?
Počkej, jak to myslíš? Jeho služby?
Jeho aplikaci Záskok. Brooks k pronájmu.
Tak jako ty, Shelby.
Já si... platím, aby se mnou někdo chodil?
Nechutný, ani omylem.
- Brooksi? - Jo.
Co se to tu děje, sakra?
Mám vedlejší... příjem. Chodím na rande s holkama.
Proč?
Počkej... Nejsi prostitut nebo tak, že ne?
Jak se to říká...
- Pánský gigolo? - Každý gigolo je muž,
ale ne každý muž je gigolo.
Ne, je to neškodný a nevinný, přísahám.
Dělám to kvůli penězům. Shelby. Nejsem bohatej. Nejsem z Darienu.
Jsem chudej kluk z Bridgeportu. Chtěl jsem tě zaujmout.
Ty jsi chytrá, samostatná a krásná. Nezasloužím si tě.
Máš pravdu.
Nezasloužíš.
Ale ne proto, že mám víc peněz.
Proto, že nejsem lhářka.
Ahoj.
Nazdar.
Kde máš holku?
Někde tu je.
Řekl jsem jí...
všechno.
Kde je Franklin?
Taky někde je...
nejspíš bere iluze lidem, co chtějí bejt umělci.
- Nevyšlo vám to? - Ne.
Nevyšlo to. Není můj typ.
Zjistila jsem, že se mi víc líbí nevšímaví, sebestřední idioti.
Jasně.
Takže...
zatancujeme si?
Ne.
Nezatancujeme.
Proč ne?
Protože nejsem tvá záloha.
Jsi tu brzo.
Jo.
Dneska...
- to nevyšlo, jak jsem doufal. - To mě mrzí.
Povíš mi o tom?
Dělám záskok.
Jasně.
A co to v tomhle kontextu znamená?
Spustil jsem službu se schůzkami.
- Cože? - Jo.
Dělal jsem partnera... Záskok.
- Vychoval jsem byznysmena. - Byly to hlavně...
školní plesy,
- vernisáže v galeriích. Rodeo. - Vím. Ten kovbojský převlek.
- Viděl jsi ho? - Jasně, parťáku.
A to všechno jsi udělal kvůli penězům na Yale?
Prodal bych orgán, kdybych věděl, že ti na tom tak záleží.
Proto nám Bůh dal dvě ledviny.
Ta záložní je jen šek, co čeká na proplacení.
Nešlo mi jen o peníze.
Chodil jsem na schůzky
a předstíral, že jsem takový, jakého mě ty holky chtějí.
Nevím, prostě jsem si říkal...
že možná zjistím, kdo jsem. A paní Stracková...
mi celkem drsně ukázala, že nevím, kdo jsem.
- Nevyšlo to. - No a co? Lidi stejně neví, kdo jsou.
Všichni se na to snažíme přijít za běhu.
- Jo? - Jo.
Nejlíp uděláš, když se zamyslíš, kdo jsi byl.
Porovnáš to s tím, kdo chceš být v budoucnu.
Výsledek rozdělíš a to jsi ty.
Například já jsem byl úspěšný a zase chci být úspěšný.
Byl jsem dobrý manžel...
dokud máma neodešla.
Opustila mě...
ale víš, co se mi podařilo? Jsem dobrej táta.
Podívej, co z tebe je.
Vím, že občas myslíš, že jsem to vzdal...
a možná na tom něco je.
Ale s tebou jsem to nikdy nevzdal. Miluju tě, chlape.
- Já tebe taky, tati. - Já vím.
BYLA TO JEN SRANDA – MLUV SE MNOU, MURPHE.
CHCI, ABY EX ŽÁRLIL – ODMÍTNOUT
Hned jsem zpátky.
- Je nezvyk vidět tě o samotě. - Jo, úspěšně jsem všechny odkopl.
Došlo mi, že nebýt tebe, nikdy bych Záskok nerozjel.
A když se to rozjelo, hodil jsem tě přes palubu.
- Omlouvám se. - To nic, chlape.
Vytvářím si emocionální záchranný kruh už od narození.
- Co dopis na Yale? - Mám pauzu.
Teď zrovna se ve svejch slovech a chování nevyznám.
- Co Tuňák? - Zas chodí do bistra.
Takže je to asi dobrý. Nebo to aspoň není špatný.
Nechodí tam kvůli průměrnejm bagetám. Chápu, máš strach.
Je vyšší, silnější, je daleko víc sexy.
Ale ty jsi chytřejší, takže musíš udělat první krok.
Jo, asi se oba potřebujeme zlepšit.
Jo.
- Dohodnuto. - Platí.
Sleduj.
Rattigane, kámo. Slyšel jsem o tobě a o mý sestřence.
Jestli tě to potěší,
půjčím ti na víkend svý auto.
- Ne, děkuju. - Dělám si srandu...
- Cože? - Řekl jsem ne. Ale díky, Reeci.
- Vážně? - Jo.
Je to jen auto.
Ale jestli si chceš pokecat, jsem tu.
Vím, že rozvod rodičů je těžkej... Podepíše se to na tobě.
Cože?
MŮJPOSTUP
VÁŽENÁ PŘIJÍMACÍ KOMISE
Ahoj Celio.
Ahoj.
Díky, že jsi přišla. Dáš si kafe nebo něco?
Třeba filtrovaný? Franklin měl pravdu. Je výborný.
Proboha, to ne. Děkuju.
Jak se máš?
Dobře.
Moc dobře.
To jsem rád.
S apkou je konec.
Jako vážně?
Budu upřímnej. To je moje nová záliba. Ještě jsem se nedonutil ji smazat,
ale odmítl jsem všechny nabídky.
Ženy po celém světě jsou určitě zdrcené.
To ne. Objevilo se pár imitátorů
a trh se začíná plnit. Skončil jsem v pravý čas.
Fajn.
Jo.
- Rád tě vidím. Chybíš mi. - Brooksi.
Prosím tě... přestaň, jo?
Ukážeš mi ten průvodní dopis?
- Jo, promiň. - Doufám, že ti to moc netrvalo.
Podle tý schůzky s vedoucím to vypadá, že stačí nakreslit včelu a berou tě.
Nehlásím se na Yale.
- Cože? - Vzal jsem ten UCONN.
Tak moment. Myslela jsem...
- Yale pro tebe byl všechno. - Byl.
A pak jsem pochopil, že pokud musím něco předstírat,
aby mě vzali, asi tam nepatřím.
Chápeš?
Co to je, Brooksi?
Vážená přijímací komise univerzity Celie Liebermanové,
v prvé řadě je mi ctí, že mě zvažujete jako možného posluchače vaší instituce.
A za druhé je divné psát o tobě jako o univerzitě, takže s tím končím.
Před pár měsíci jsem v sobě nosil pocit prázdnoty
Myslel jsem, že ho vyplním, když budu mít skvělé auto.
Když budu randit s oblíbenou holkou nebo chodit na nejlepší školu.
Jenže čím jsem tomu byl blíž, tím větší byla ta prázdnota.
Poslední dobou jsem byl spoustou lidí.
Kovbojem, znalcem umění, amatérským včelařem,
klukem z přípravky, špatným kamarádem, protivným synem a sebestředným idiotem.
Ale byly v tom i krátké okamžiky, kdy jsem se opravdu cítil sám sebou.
To když jsem byl s tebou.
Nevím, jestli teď přijímáš přihlášky. Ale jestli ne, rád počkám na seznamu.
Brooksi.
Budu dělat steak. Dáš si?
- Ne, díky. - Vážně?
- Opravdu ne. - Dobře.
Tati, přišla ti pošta. Je to na stole.
No nazdar.
Nejspíš další odmítnutí.
Tohle je... nejspíš jeden z těch grantů
Cena za vizionářské psaní.
„Milý pane Rattigane, jako uznání vašeho obrovského talentu
vám chceme nabídnout grant na podporu vaší kariéry spisovatele.“
- To je skvělý, tati! - Tak se to dělá!
Oslavný steak. Bác!
POTŘEBUJU TANEČNÍHO PARTNERA – ODMÍTNOUT
MYSLÍM TO VÁŽNĚ – ODMÍTNOUT
Z TOHOHLE SE NEVYVLÍKNEŠ
Neměla jsem ti dát facku.
Bylo to příjemný...
teda pro mě.
Ale neměla jsem.
Ne, já myslím, že...
- jsem si ji zasloužil. - To rozhodně.
Můžu klidně znova.
Ale nerada bych.
Takže můžeme jít?
Jít kam?
- Na naše rande. Beru tě na ples. - Další ples? Kolik ty stáje stojí?
Je to jen střecha nad koněm. Na dalším plese už mě nikdo neuvidí.
No tak, žádný vykrucování. Víš, jak jsem tvrdohlavá.
To vím.
- Tak jo. - Správně.
Ale počkej. Nevyplnila jsi žádná políčka. Takže jakou osobnost na rande chceš?
Je tolik skvělých možností,
ale asi vezmu běžného starého vanilkového Brookse bez přikrašlování.
To můžu zařídit.
Vezmu to.
- Hezky ses ohákl. - Jo.
Jen dělám, co mi řekne.
Jak to jde?
Murphe?
- To je skvělý. - Já vím.
Ale celé to vymyslela Celia a Tuňák to umí s výzdobou.
Jak se jmenuje?
Proboha! Ty to nevíš. Jak to, že to nevíš?
Čekal jsem, to přijde samo, ale nepřišlo. Už se nemůžu zeptat, jsme moc daleko.
Vím, že je brzo, ale kdybys za rok potřeboval spolubydlícího...
Cože?
- Ty jdeš na UCONN? - Jo.
Myslel jsem, že mě kvůli výsledkům nevezmou, ale zaujaly je moje aplikace.
- Říkal jsem, že nám Záskok pomůže. - Záskok ne, ten se nelíbil.
- Co? - Ale líbil se jim MůjPostup
a upravil jsem ho, aby šel použít na studentské půjčky, takže...
Jsem génius.
- Gratuluju. - Murphe, pomůžeš mi se stolem?
Jasně... chlape.
Hele... Už to nevydržím. Povídej.
Přijali mě?
Bylo to těžký.
Tvůj dopis byl plnej nedokončenejch vět a špatný interpunkce,
fakt síla, ale... po pečlivém zvážení...
ti přijímací komise Univerzity Celie Liebermanové
s potěšením oznamuje, že ano, byl jsi přijat.
- Skvělý! - Ale moc se neraduj.
Je to zkušební období. Prodloužení po semestrech.
Dobrá, beru cokoli.
- Takže jak to přijetí oslavíš? - Je pár věcí, co chci udělat.
Pochlub se.
Zaprvý... chci udělat tohle.
A za druhý...
to chci udělat znova.
A za třetí...
chci tancovat.
- Myslíš, že se mnou udržíš krok? - Chci to zkusit.
Jo, Murphe!
Jeď, Celio.